– Láthatsz engem nem is egyszer, de két alkalommal is egy nap. De egy kicsit ezért imádkoznod kell Hozzám. Várj csak, van egy csodajó ötletem! Elmondom neked a legkönnyebb imát. De ez titok, nem árulhatod el senkinek. Maradjon csak köztem és közted:
Minden reggel állj a nappalitok nagy tükre elé, és tartsd a szemedet félig nyitva. Nézz a tükörképed szemébe és mosolyogj, csak mosolyogj! Biztos lehetsz, hogy meg fogsz látni a szemeidben. Először a jobban, azután a balban.
– Mindig így fog történni? Nem lehet, hogy először a balban látlak meg, és csak utána a jobban?
– Lehet, de akkor csukott szemmel hétszer el kell ismételned a nevemet, és csak utána nézz a tükörbe. Ekkor a balban kell engem először meglátnod.
– Istenem, azt nem bánnád, ha másképpen csinálnám? Remélem, úgy is jó, ha félig nyitva tartom a szememet és addig mosolygok, amíg meg nem látlak, de nem állok a tükör elé. Gondolom, így könnyebb lesz. Nem baj?
– Egyáltalán nem. El kell ismernem, bölcsebb vagy nálam. A legkönnyebb módját akartam megmutatni annak, hogy megláss engem. Azt akartam, hogy állj a tükör elé félig nyitott szemmel. Te még ennél is ügyesebben csinálod: csak félig hunyod le a szemed, és mosolyogsz, amíg meg nem pillantasz. Így felfedeztél egy még egyszerűbb módszert. Valóban nagyszerű vagy és okos. Szeretlek is érte, és büszke vagyok rád.
– Nagyon köszönöm, Istenem!From:Sri Chinmoy,Gyermekszív és gyermekálmok , Aum Publications, 1986
Forrás: https://hu.srichinmoylibrary.com/chd